превод от английски: JJD
Зад всяка велика жена, невинаги има велик мъж.
Майка ми се казва София, тя е най-добрия готвач на света,
и е нямала велик мъж зад себе си, а е имала двама.
Това е история, за тях тримата.
СРЕДИЗЕМНОМОРСКА ДИЕТА
- Някой да докара кола! - Да вземем скутера.
- Не вземай скутер! - Защо?
Няма да успееш.
Смъкни тигана и грънците от огъня.
Контракциите на майка ми, започнали на 6-ти юни 1968,
посред обяд, в час пик.
И изключи газта!
Тръгвай.
В деня на раждането на София,
Тони чистил с вестника, съобщаваш за смъртта на Кенеди.
А междувременно, Франк го наказвали жестоко.
Тони се учил, а Франк не.
Тони помагал на баща си, а Франк си играел с бащиния пистолет.
Тате!
Пете, помагай, ражда!
Остави я тук.
Внимателно.
- Какво да правим? - Дръжте и краката вдигнати.
Бебето наистина иска да излезе. Донеси кърпи!
- Цигара. - Добре е, главата се показва.
София се родила 5 килограма и половина,
заобиколена от нуждаещи се от прическа мъже.
Красива е.
София.
По някое време по-късно,
можеше да приготвя тайнствен сос за картофки.
Също научила, че момчетата са по-добри, когато са сити.
- Ето. - Благодаря.
- Хотдог! - Добре!
Тя също открила, че при танците трябва да те водят.
Сандвичи, най-хубавите сандвичи!
Когато била на осем, София започнала да показва артистичност.
На 20, Франк учил езици, с чужденките.
На 15 години, Тони спасил, две англичанки и холандец.
- С какво са? - Шунка, ананас и маруля.
- А в тези? - Риба тон и череши.
Риба тон и череши?
Любимите ми са със сардини и шоколад, но слънцето ги разтапя.
- Сама ли ги правиш? - По 50 песети са.
Хубави са, но не са най-добрите.
Ще ти дам 25.
Ей, какво правиш тук? Трябва да си на училище.
София!
Ела.
София! Не се крий.
Не се крия.
Преди малко, срещнах учителя.
- Скъсана си. - Знам.
Интересуваш се само от момчета.
Ученето е безсмислено. Не уча, понеже не ми харесва.
Предпочиташ шопинга и да имаш обожатели?
- Всяко момиче... - Ти по-добре мълчи,
пълниш и главата с глупости. - Аз ли?
Да, натякваш и, че е висока, най-красивата,
и много умна.
Няма да повтарям, искам да работя.
- Къде? - В кухнята на татко.
Косата ти постоянно ще вони.
Моята вони ли?
Искам да имаш чиста работа,
и да носиш прилични дрехи,
както и да имаш и почивни дни.
- Сваляй я! - Не искам!
Рамон...
- Сваляй я! - Не искам!
Добре, спрете. Не удряй майка си.
Спри.
И тя е права.
Само безполезните са готвачи.
Да бе.
Ще ти покажа коя съм.
Мога да бъда всякаква.
Ако си тръгваш, никога не се връщай!
Скъпа! Къде отиваш?
Да тръгна ли след нея?
Казах ти, че ще те изритам, ако те хвана да пиеш.
Рибата се задуши перфектно!
Не можеш да ме удряш, аз съм готвачът!
Не можеш да ме изриташ, не си шефа.
Прецакваш собственика, това е различно.
Работя дълго,
знам клиентите поименно, любимото им вино, всичко.
Знаеш ли кого прецаквам? Клиентите.
Знам какво искат, и това не си ти.
Така, че се разкарай, лайно такова.
Няма да можеш да нахраниш 30 души.
- Изчезвай. - Задник.
Здрасти.
Май имаш нужда от работник?
Сигурно.
- Какво можеш да правиш? - Задушена риба.
- А сардини с шоколад? - И това, също.
Ела, помогни ми да нарежа лука и доматите.
Слушай.
Ако някой ти досажда и те обарва, кажи ми, и го убивам.
Добре.
- Хайде. - Да вървим.
Тони!
Виждал ли си София?
Пак ли е избягала?
Страшна е.
Едно момиче се е самоубило.
Шведка е.
Рейтингът на самоубийствата, се държи от шведите.
Може да е от климата.
Не, от кравето масло е.
Всичко готвят с краве масло.
- Да напълня ли? - Не, пълен е.
- Ако я видя, какво да й кажа? - Нищо, ще почакам тук.
Извинете!
Може ли да ме откарате до гарата?
Моля ви! Закъснявам за работа.
Моля ви.
Добре, добре, да вървим.
Значи, говориш италиански.
Разбирам малко.
Бях във флота.
Били ли сте във Венеция?
Какво да й кажа, ако я видя?
Ето ти изработените пари.
- Мога ли да работя? - Не.
- Колко плащаш? - Нищо, не е за теб това.
- Учи. Стани секретарка. - Ами ти?
- Какво за мен? - Ти много ли учи?
Аз ще си имам мой ресторант.
Аз също.
Обзаложи се.
Готвенето не е за жени.
- Няма ли жени готвачки? - Не.
- Защо? - Жените не готвят за пари.
Аз го правя.
Това е така, защото още не си жена.
Тогава и ти не си мъж.
- Ще те заведа у вас. - Нямам дом.
- Не ставай досадна или... - Или какво?
Какво правиш? Франк, какво правиш?
Пусни ме! Франк, пусни ме!
Сега ще видиш! Дяволче.
Какво правиш?
Мръсник!
Ключовите ми.
- Дай ми ключовете. - Няма.
Дай ми ключовете.
До горе, супер.
- Защо си с него? - Какво?
- Баща ти се тревожи за теб. - Ще заредиш ли?
- Хайде, слизай от колата. - Не искам.
Не ти, тя!
Хващай маркуча,
и я напълни. - Хайде.
- Тя е малолетна, задник! - Какво?
Ще видиш ти!
Махни си ръцете от колата ми. Малолетна ли си?
- На 16 е, задник! - На 17 съм, идиот!
Ако продължаваш със задник, ще те прасна.
- Сериозно ли? - Да.
Задник.
Задник, задник, задник.
- Ти тъп ли си? - Злоупотреби ли с нея?
- Какво? - Злоупотреби ли с нея?
- И как да стане, по-умна е от нас. - Мамка му, ченгетата.
Идиот.
- Спокойно, приятели са ми. - Не и мои. Дай ми ключовете.
- Баща ти е. - Нямам баща аз. Ключовете.
- Слизай от колата. - Какво?
Слизай, не искам неприятности.
Ти, задника, помогни ми да я изкараме.
- Не искам! - Хайде, казах, слизай от колата.
Лъжец, каза ми, че ще ме заведеш у вас.
Не ме докосвай! Кучи син, лъжец!
Ти си фъшкия! Удари го, удари го!
Пусни ме!
Здравей, Франк
Кога ще ме черпиш обяд?
Пусни ме!
- Спри да ми се бъркаш! - Грижа ме е за теб.
Защо?
Тони, ела.
Не, ти остани там.
Поиска да го спрем тук. Дай му някои дрехи.
Намерихме го в тоалетните на гарата,
гол и вързан за радиатора.
- Какво е станало, Рамон? - Здравей, Тони.
Не ме оставяй София да ме види така.
Един омлет, не много изпържен.
Цял месец дядо ми не е на работа, заради пневмония.
Майка ми, замени математиката и географията с печките.
- Испански омлет за четирима! - Добре!
Сега ястията, се готвят с нова подправка:
Страст.
Ура за София!
Младите, бързо си паднаха по ястията на София.
След това, и по-старите си паднаха бързо.
Баба ми, надушила бизнеса, и събирала рецепти от всякъде.
След две години,
ресторанта, където работил Франк, вече не бил най-добрия.
А Тони, бил вече най-добрия брокер в областта.
И най-пламенният любовник в Средиземноморието.
Франк опитвал ястията,
и разбрал, че е открил съкровище.
За моите приятели Лорен и Рамон,
които решиха да слеят живота си преди 22 години.
Да живеят София, и майка й, Лорен!
Какво правиш тук?
Веднаж ме помоли за работа.
Сега имам такава.
Сериозно?
Искам да работиш за мен.
Сега работя за себе си.
Ще бъдеш майстор в четири звезден хотел.
Ако си заинтересована, ще говоря с шефа за теб.
Наблюдавах те, мога да направя от теб нещо специално.
Така ли?
Мога да те направя велик готвач.
Не беше ли това работа за мъже?
Тук е тясно за теб.
Не искам да съм велик готвач.
- А какво, тогава? - Искам да съм най-добрия.
Няма да успееш без помощ.
- И тази помощ ще си ти ли? - Да, аз.
Щастливка си, че съм тук. Ела с мен.
Да не си посмял да ме зарежеш отново на бензиностанцията, разбра ли?
Успокой се.
Няма да ти предложа отново.
- Добре. - Добре.
Ето.
Тони...
Исках да ти дам това по-късно, но не мога да издържа.
Тони.
Тони, прекалено е голям.
Колко е?
Да го обявим сега,
пред всички. - Луд ли си, Тони, любов...
Сега не мога да се омъжа и да имам деца.
Сега не, някой ден.
Не знам, дали искам да се омъжа за теб.
Защо?
Всичко правим заедно, все едно сме женени.
Не знам дали съм готова, дали давам достатъчно.
Правиш ме щастлив, храниш ме, даваш ми всичко.
- Искам да се срещам с други мъже. - Защо?
Когато отиваш в магазин, не купуваш първото ти попаднало.
Но аз съм най-добрият на пазара: телешко филе.
- Ами ако искам свинско? - Тогава ще съм свинско.
Ще бъда това, което пожелаеш.
Знаеш, че мога да бъда и мръсник.
Тони...
Наистина те обичам,
но трябва да приготвя десерта, нали?
Не искаш да сложиш пръстена, за да не падне в десерта.
- Нали така? - Така е.
Така че...
Хайде, нека го кажем.
Сега разбирам как си продал толкова много имоти.
Нямам търпение. Обичам те. Обичам те.
- Отивам под душа. По-късно. - По-късно?
По-късно?
Слушайте!
Само за момент!
Тази вечер, бихме желали...
да направим специално съобщение,
което ще бъде по-късно, така че, сега танцувайте.
Какво е това??
София!
София! София! София! Почакай, почакай!
Баща ти не е педераст, разбра ли?
Имаш ли огънче?
- Сигурно е препил. - Не...
Хората са едни, баща ти е малко по-друг.
Нормално е сред мъжете, които са сами на лодка.
Не си мисли, че не съм щастлива, защото съм много щастлива.
Надявам се Тони да те прави толкова щастлива, колкото съм аз.
- Тони! - Давид, карай.
Останалите, да бутат.
Не издържам майка ми, не мога.
- Тя си е такава. - Може само рецепти да ми дава.
- Това е добре, нали? - Не, не е.
Каквото и да направя, никога не е правилно.
- Хайде, да отиваме. - Кой спаси бара? Аз.
Какво щяха да правят без мен?
Ще бутате или ще се карате?
- Хайде. - Хайде.
Знаеш ли какво?
Напускам. Напускам това скапано място.
- Не ми се сърди. - Но...
- Може ли? - Да, влизай.
- Ами аз? - Има място само за един.
Благодаря, Лаура.
- Добре дошли. - Благодаря.
Можеш ли да спреш да плачеш?
Е, стаята ти...
Харесва ли ти?
Ключът ти.
Аз ще спя горе.
Никога не заключвам, можеш да дойдеш ако ти трябвам.
Значи няма да спиш тук?
Това са професионални отношения, не искаме да допускаме грешки.
- Нали? - Не.
Кой спи тогава тук?
Здрасти.
- Аз съм Нурия. - Здрасти.
Приятно ми е.
Това е леглото ми. Нещо против...?
Извинявай.
- Също ли си в кухнята? - Не, сервитьорка съм.
Никога няма да готвя, мъжка работа е.
- Ти трябва да си новата. - София.
- Не харесвам връзкарите. - Добре.
Не съм дошла с връзки.
Аз съм заместник-шефа. Готвя основните, без месото.
Аз ще съм ти шеф. Съмняваш ли се, питай ме.
- Не занимавай шефа, гаден е. - Така ли?
Там има пъстърва, морски дявол и морски език.
Да те видим как пържиш, задушаваш и печеш.
Мога ли да ползвам и други продукти?
Има всичко, което ти трябва.
Извинявай.
Може и да си права. Не си дошла с връзки.
Пресен гъши дроб, и говеждо с лучен сос.
Говеждо с портокал, и заек с цвекло.
Какво стана със свинските крачета и цибетката?
Настържи малко моркови и смачкай малко картофи.
От месец варя хек за извратени хора.
Как ще стана най-добрата така?
Готвейки риба в месен ресторант?
Не ми се смей! Обеща ми най-доброто, а не го виждам!
Къде е?
Остави ме.
Имал ли си много приятелки?
- Нямам приятелки. - Нямаш? А какво, тогава?
Правя си всичко сам, така не завися от други.
Ако те поискам, ще зависиш от мен.
Ще стана любовта на живота ти.
Или смъртта ми.
- Но няма. - Какво?
Харесваш ми да се правиш на твърд.
Това най-много ми харесва в теб.
Дойде тук да се учиш,
не да си играеш на "чичо доктор".
Не съм дошла да си играя с теб.
Но това бедно меню ме спъва.
- Какво искаш да кажеш? - Менюто.
Нищо не мога да направя по въпроса, шефа решава.
Накара ме да напусна града си,
кухнята си, приятеля си, за това ли?
В бизнеса, всичко идва в последователност.
- Бях на пет. - Не, не беше.
А сега, дори нямам число!
- Какво правиш? - Обличам си пижамата.
Ползваш пижама?
И ти ползваш нощно бельо, което е долу, така че...
- Да си спя в стаята ли? - А къде другаде?
Все едно нищо не се е случило.
Чукахме се. Това не означава, че сме заедно.
- Добре. - Добре.
Начукай си го, Франк.
София, отвори. Аз съм.
Тони!
Отвори, аз съм.
Какво правиш тук?
Казах ти, че няма да дойда,
но толкова ми липсваше, че не можах.
Не мога да живея далеч от теб, разбираш ли?
Ето. От майка ти е.
Продължава да се кара с новия готвач.
- Как е баща ми? - По-добре.
Още ходи с патерици, и всеки ден е на плажа.
- Трябва да се върнеш. - Не мога.
Подписах договор, не мога.
Майната му на договора. Обичам те.
Господи, уплашихте ме!
По-тихо.
Сyжелявам.
Да се прибираме. Колата е отпред.
- Наистина? - Хайде.
Трябват ми пет минути за багажа.
Ще те чакам в лобито. София.
Луд съм по теб.
Сериозно съм луд.
- Ще те чакам в лобито. - Добре.
Казах ти, че...
Захванал съм се с теб.
Влагам, време и енергия, защото си надарена.
Но аз знам неща, които ти не знаеш,
така че, ще го правим по моя начин.
Искам да спя!
Можем да си делим стаята, но не като мъж и жена - като партньори.
- Това означава ли без секс? - Не, изобщо.
Добре, но ще ми помогнеш с рибите.
Ще ти помогна колкото е необходимо, само не ме пришпорвай.
Сделка.
Сделка. Идвай.
Франк,
не мога да се кача с теб. - Защо?
Тони е долу.
Какво прави тук?
- Иска да се върна, с него. - И ти каза не.
Казах да. И беше по твоя вина.
Не ме пришпорвай.
Извинявай.
- Ще говоря с него. - Не!
Не можеш да говориш с него,
той не знае, че си тук.
Нека видим...
Казах му, че работя, не не че е с теб.
Защо?
Не исках да си помисли, че те следвам.
Добре.
Нека те видим как ще се оправиш.
Благодаря ти, длъжница съм ти.
Защо трябваше да дойда?
Размислих, и не мога.
Не можеш? Защо? Прочете ли писмото на майка ти?
- Какво? - Не прочете ли писмото?
Прочетох го, но...
Научих много, изумени са от ястията ми.
Трябва да остана, разбираш ли?
Колко дълго?
Не знам. Няколко месеца, до края на договора ми.
Сега трябва да съм егоистка., Трябва да помисля за себе си.
Затвори вратата.
Но...
- Няма никой, нали? - Няма.
- Съквартирантката ти, я няма, нали? - Помолих я да излезе.
Помоли я, за да можем ние да...
В седем, трябва да съм на закуска. Имаме половин час.
За всяка трета чушка, ще добавям ястие.
Една...
Две...
Следващият ден, Франк прие облог за добавяне на ястия.
Спечели морски бас, калкан, риба тон и ципура,
към менюто.
Морските поръчки нараснали, а кариерата на майка ми, се предвижила.
Покрий ме, излизам да говоря с клиенти.
Извинявай, ще ми повикаш ли такси?
- Какво става? - Нищо.
- Какво става? - Бременна съм.
Какво?
- Не! - Не, какво?
Не можеш да ми го причиниш.
"Аз, аз". Можеш само "аз" да казваш.
- Не можеш да го задържиш. - Това въпрос ли е? Заповед е.
- Много си млада. - Синът ми е по-млад.
От кога знаеш? Защо не ми каза?
- Защото са четири месеца. - Четири?
Спокойно, бебето не е твое.
И гледайки те сега, съм много доволна.
Мое е. Кажи ми истината.
Мое и на Тони е, и не се прави, че те интересува!
Вие какво правите тук? Залата е пълна!
Не.
Това е.
Ако напуснеш сега, никога няма да си най-добрата.
Нека се обзаложим, Франк. Нека се обзаложим.
Майка ми, се прибрала.
Оженили се с Тони, и пет години били щастливи.
София.
Но петте години минали.
София.
Тони, отиди за колата. Не си чувствам краката.
Благодаря ти.
Всички сърца ли ще изядеш?
Не ме приближавай, ще крещя.
- Искам само да поговорим. - Помощ!
Ще разплачеш бебето.
Тони сега ще дойде. Ще те удари ако го накарам.
И аз мога да го ударя.
- Наистина ли? - Заради това, което е направил с теб.
- За какво говориш? - Три деца за 5 години. Достатъчно ли е?
Децата ги направихме заедно.
Не, няма да ме заблудиш. Това е неговият план, не твоя.
Как можеш да се задоволяваш със скапан ресторант и съпруг,
който те е превърнал в машина за бебета?
Не съм машина за бебета!
Подръж бебето.
Добре ли си?
Не, не съм. Преди бях.
София,
бях къде ли не, срещнах различни хора,
а ти не можеш да разбереш, колко си добра.
Гледам те и го виждам. София, погледни ме.
- Можеш да стигнеш, много далеч. - Стой далеч от мен, Франк.
Уникална си. Ако ти не го виждаш, нека поне света те види.
- Бебето ми. - Имаш да учиш много.
Не го държиш правилно, главата му е увиснала.
Във Франция има прекрасен шеф, Андре.
Отровен и разположен за преподаване.
Говорих с него, и ще се радва да минеш 6 месечен курс.
Франция, София, предлагам ти Франция.
Люлката на модерната кухня.
Тони!
- Ще те чакам на бензиностанцията. - Дори не си и мечтай.
- В един часа. - Дрогиран си. Ти си луд.
Бебето.
- Бебето. - В един.
Изненада!
Бебчо, сладичък!
Ела, скъпа. Виж,
1.250 квадрата е.
Гараж, къща за гости...
Това е първият скутер на баща ти.
Градината е голяма и отличителна.
И плувен басейн. Плувен басейн!
Скъпи, как ще платим за всичко това?
Първото е първо.
Да видим къщата, всички вътре.
Дневната стая.
Климатик, централно отопление,
качествени мебели.
Бившият е бил интериорен дизайнер. Бил е германец.
Скъпи, скъпи...
Как ще я платим?
Е...
- Да вдигнем тост! - Да, да вдигнем тост!
Тони, ела тук.
Питам те как ще я платим.
Баща ми се пенсионира. Ще продадем фризьорския салон.
Поисках заем, и ще работя и вечерите.
Ела тук.
Кой ще се грижи за децата, докато работя в ресторанта?
Не, София. С ресторанта свърши.
Приключи за теб. До тук беше!
Това е втората ми изненада. Радваш ли се?
Мамо, недей!
- Само малко. - Не!
- Всички трябва да пийнат. - Само на четири е, за Бога!
Каква бъркотия?
Три деца са много.
Работиш от шестнадесет годишна,
време е да си починеш. Уредих го с вашите.
Трябваше с мен да го уредиш., Трябва да вдигна бизнеса на крака.
Кой ще готви?
Гамбинос затварят, ще вземем готвача.
Иди да играеш.
Тони,
този готвач е лош, наистина лош.
Тук можеш да готвиш, колкото си искаш. Огромно е!
Погледни градината.
Тук, децата могат да бъдат наистина щастливи.
Виж ги, виж ги.
Ако дадеш на този готвач рецептите ми, ще те убия.
Ще те убия!
Какво ти има? Пак ли огладня?
Толкова си красива!
- Нека да видим спалните. - Не сега.
Уморена съм, по-късно.
- Но ти харесва, нали? - Много ми харесва.
Кой иска да види джакузито?
Хайде, да го видим!
- Мислех, че ще вземеш такси. - Не, ще карам след теб.
- Не, с моята ще сме. Харесва ли ти? - Много.
София, не.
Или така, или нищо.
- Това е ненормално. - Те са ми деца.
Знаеш ли колко е трудно, да си изоставен от майка си.
- Защо е всичко това? - Нямаш отношение към жените,
понеже майка ти те е изоставила, това няма да се случи на децата ми.
Не, не. Няма начин. Не.
Зарязваш ме на бензиностанцията.
Чудесно.
Тони!
- Тони, скъпи! - Внимавай!
Скъпи, спокойно!
- Какво правиш тук? - Спокойно, спокойно!
Изгаси скутера.
Хайде, обади се за линейка.
- Не искам линейка. - Не си сваляй шлема!
Къде отвеждаш децата ми?
- Успокой се. - Млъкни.
- Остави ме! - Успокой се.
- Не го оставяй да го свали. - Успокой се, всичко не на ред.
Той искаше да ти помогне!
- Виждам как ми помага. - Трябва да те отведем в болница..
Не искам болница., Искам децата си и жена си!
И обяснения!
Не искам да съм домакиня. Виж баща ми.
Крие целия си живот., Аз не искам да го крия.
По дяволите.
Какво?
Тони, Тони!
Отведи децата у дома.
София, прибирай се, веднага!
Тони, спокойно, погледни ме, погледни ме, Тони.
Линейката идва, спокойно.
За първи път,
Франк направил нещо за София, без да е замесена храна.
Искам да готвя, това не е работа. Когато готвя, нещата ми се получават.
- Какви неща? - Такива, които иначе не се случват.
Не можеш да излезеш посред нощ, като крадец,
да вземеш децата и да избягаш, с този негодник.
И ти не можеш да я заключиш у вас.
Купих къщата за нея!
Знам, че я обичаш много, но не я познаваш.
- А ти я познаваш? - Тони!
- Познаваш ли я? - Няма да ти отвърна.
Бяхме щастливи, а ти се промъкна. Има толкова жени, защо моята?
Спрете, хората ни зяпат, спрете.
- Обичаш я! - Не, не ме обича!
- Ти я обичаш! - Той никой не обича. Кажи му!
- Искам я в ресторанта си. - Какъв ресторант?
- Този, който отварям. - Къде?
Няма значение!
Ако си доброжелателен, ще е тук, със семейството й.
Това място е грозно и безвкусно.
Ще ти се отворят шевовете.
Добре ли си?
Добре, добре съм.
Гамбинос се продава.
Гамбинос?
Продават евтино, понеже трябва доста ремонт.
- Парите не са проблем. - Е, и?
Гамбинос ми харесва.
Ключовете са в офиса ми. Да отидем да го видим сега.
Интересува ли те? Искаш ли да го видиш?
- Сега? - Да, сега.
Ще трябва да оправим залата.
Да отидем да го видим.
- Да. - Франк...
Тръгваме.
- София. - Какво?
- Идваш ли? - Аз? Имам да храня бебе.
Добре, тогава.
Франк купил Гамбинос.
Тони останал с братята ми.
София отишла, където казал Франк, но без него, по желание на Тони.
Големият грях в кухнята, е похотта,
лекомислената и ненужната.
Простотата е трудна за достигане.
Майка ми разбрала тайната, на претенциите на Френскта кухня.
Първото упражнение...
е да ни гледате как се храним.
Храненето на Андреа, е церемония,
където всеки готвач готви тайно, а другите трябва да познаят от кого е.
Александър.
Да.
Мишлен.
Давид.
Джоел.
Какво ще правиш с това?
София е родена на него, ще го взема.
Изчислих, колко коса съм изрязал в живота си.
Три хиляди килограма.
- Ще дойдеш ли за обяд? - Не, не съм гладен.
Ще ти върна парите при първа възможност.
- Не е нужно. - Е...
Отивам да играя петанк.
Дай ми я.
- Всичко е на ред, нали? - Не,
уволних строителите.
А също и ги удари.
Реконструкцията спря. Можеш ли да ми препоръчаш някого?
- Нещата нещо не пасват. - Какво?
Ако успеха на ресторанта зависи от София,
тогава трябва да притежаваме 50%. - Не ставай глупав, Тони!
Ако е така, трябва да се погрижа за нашия интерес,
и да се заема със счетоводството, защото ти и идея си нямаш от него.
Виж.
Ето договор за разпределение. Ако имаш въпроси, обади ми се.
София се старала да бъде французойка. Готвила по 14 часа на ден,
а вечер учила езика, чрез филмите.
Truffaut's masterpiece,
Jules et Jim.
Докато я нямало, старите врагове постигнали съгласие.
И без дори да забележи, Франк станал част от семейството.
Гъши дроб на скара, с плодове,
гарниран с карамел и копър.
Какво е това?
Пасирана тиква.
Ще го вкуся.
Ти си чудо.
Каква красота! Изглеждаш модерно!
Какво мислиш?
Много е стилно, нали?
Ако отворим септември, имаме цяло лято да...
Ще го убия! Кълна се, ще убия жичкаджията!
- Франк е страхотен, нали? - Да.
- А тази вечер... тази вечер... - Какво?
Тази вечер...
Любов моя, това е... Това е прекрасно.
А ти Тони, си принц.
Да, но повече няма да се разделяме за толкова. Обещаваш ли?
Обещавам.
- Кажи нещо мръснишко на френски. - Стига де, Тони!
Хайде, давай...
- Ще скоча във водата с теб... - И аз.
Мамка му, трябва бързо да му намерим гадже.
Веднага! Веднага!
Не работи. Утре ще го видим.
Искам да видя кухнята, Франк!
- Няма осветление. - Ще умра ако не я видя.
Ще донеса някое фенерче.
Няма да стане.
Вече е ясно, няма да стане.
Какво искаш да кажеш? Повече от готова съм.
Сънувах прекрасно блюдо.
- Забравих го, но... - Не за това говорех.
Тока угасна, но между теб и мен, има достатъчно електричество.
Не мога да го причиня на Тони. Той е страхотен.
Франк, можеш да се контролираш.
Не, не мога.
А ти?
Какво става? Последното?
- Е, последното от снощи. - Дай го.
Внимателно! Внимателно!
Ето.
Луда е.
Какво...
София!
Кой се осмелява?
През лятото се отдали на бизнес.
И тримата се наблюдавали един друг.
Но никой от тях, не продумал за онова, което се случило на плажа.
И на 15-ти септември, 1995, в 8 часа вечерта...
- Защо си тук, толкова рано? - Харесва ми да съм от първите.
Нещо не е на ред ли?
- Аз... аз... - Потиш се.
- Мислих си за мама, цял ден. - Беше ужасна готвачка.
Ужасна.
Не бутай.
Така, запомнете:
Готово ли е ястието, до една минута трябва да е сервирано.
Ястията се сервират, по реда на поръчване.
От първото, до второто, не повече от 10, и не по-малко от 8.
Ясно ли е? Ясно ли е?
Ясно е.
Така, тази вечер, клиентите няма да са обикновени.
Подбрал съм такива, които са познавачи в областта,
така че, ще отсъждат строго.
Но, ако останат доволни, това ще е най-добрата реклама.
Така че, късмет, и да се захващаме за работа.
Това момче знае ли, че ресторанта не е само негов?
Да.
Да отиваме, любов, да отиваме.
Стомахът ми е свит цял ден.
Целим се на високо. Надявам се, че се достатъчно добри.
Да им го начукаме на тези сноби.
Ястията на София, изненадали гостите.
Добре познат бизнесмен, започнал да плаче,
когато вкусил симфонията от цветя и зеленчуци.
Добре ли си?
Две журналистки, не спрели да се смеят със сурово филе от риба тон.
Ароматът на агнешко, с есенни плодове,
предали на политик, силна ерекция.
Успяхме!
Всичко беше перфектно, наистина.
- Толкова съм щастлива. - Хората останаха задоволени.
Да видим как ще бъде, когато трябва и да платят за храната.
Страхотен си!
Страхотна работа!
Франк, наистина, перфектно.
Не очаквах за утре да е резервирано изцяло.
Имаме 8 резервации.
Ако в другиден имаме 9, значи сме на права следа.
Той ли е шефа?
Той е организатор. София е талантът, а сина ти е управител.
- Така че, тримата са шефове. - И боговете са три.
Да вдигнем тост!
- За София! - За София!
- Къде е София? - София?
Искам да замина.
- Къде? - Не знам.
Далеч.
Някъде, където можем да бъдем сами.
Сами, кои?
- Ключовете за колата, в теб ли са? - Да.
Тогава да се качим, и да заминем.
Кого молиш?
Нас.
Кои нас?
Ние, е ние тримата.
Добро утро!
Някой иска ли сок?
А аз защо се смея? Аз съм съпруга.
Ами ако ти беше съпруга?
Не можем да го развалим.
Чакай малко, какво...
Кое? Тримата ли?
Да.
София, аз съм съпруга!
А аз съм съпругата, нали?
Ще ти е хубаво ли, ако имам и друга в леглото?
Не знам, но не това е въпросът.
И какъв е въпросът тогава?
Така ни е добре, нали?
Можем да го споделим, ние тримата?
- Пак ще се споделяме? - Не, не. Чакайте малко?
- Какво е това не? Защо? - Понеже, казах ти,
- Аз съм съпруга. - Забрави статута си за малко.
Можем, или не можем, Тони?
Можем ли?
- И ако можем, какво, тогава? - Точно.
Тогава ще е на място, което ще е само наше.
Това си е каша.
- Можем да изчакаме и да видим. - Да видим какво?
Изчакваме вече повече от година.
Коледа наближава, трябва да платим още 11 заплати.
Дори нямам смелостта да отида до банката.
- Не можем ли да намалим цените. - Не можем да намалим стандарта.
Майната му, до добре да давам храна без пари, от колкото празен ресторант.
Трябва да стане, трябва. Шибана работа.
Не съм готова.
Бях горда, а не съм готова.
Не смей да се подценяваш. Ти си страхотна.
Най-добрата си.
Добре. Но не е достатъчно. Не е достатъчно, и това е.
- Можем ли да вдигнем порциона. - Не.
Месните казват, че дават много пари, а получават малко храна.
Те не ни интересуват.
Като овце са, правят каквото им се каже.
Трябва ни още реклама, още скапана реклама.
Сетих се: самолет!
Малък самолет с надпис:
"Новата кухня, се нарича София". Какво мислите?
Страшно! Най-умната идея в живота ти!
Извинете.
Има трима клиента.
- Французи са. - Добре, Елена, ще ги видя.
Единият от тях каза, че е дошъл да види чудо.
Андре е! Андре е!
- Единият е Андре. А другите? - Единият е кулинарен критик.
- Това важно ли е? - Много. Колко е часът?
- Девет и половина. - Добре.
- Все още има надежда. - Какво?
Можем да направим така, че да изглежда успешен.
Излез, и влез като клиент.
Елена, отиди с него и се преоблечи.
Кажи на баща ти, и родителите на София да дойдат.
- Кой ще се грижи за децата? - Могат да ги доведат.
Хайде! Трябва да побързаме.
Изискано меню: 2 закуски,
2 предястия, някаква риба, някакво месо и 2 десерта, нали?
София, пълно внимание, пълно.
- Добре. Трябва ли да поздравя - Не, не и докато чудото се случи.
Не целувай София пред хората.
Да, Съжелявам.
- Как съм? - Добре, добре си.
Извинявай, много съм нервен.
Марк, пълна концентрация.
Хайде, заври аспержите.
Продавате го без етикет? Колко дръзко.
Франк каза, че можеш да излезеш.
Рамон, нека изтеглим спестяванията си,
и да помогнем на децата си. - Да не си пияна?
Сега вече ми е ясно. Дъщеря ти е изкуствовед.
- Е, аз заминавам. - Къде отиваш?
Остани, ще пийнем и ще си поговорим.
- Не. - Толкова съм нервен. Не ми се спи.
- Не, по-добре да си вървя. - Защо? Защо по-добре? Ела.
Нямам гориво, и бензиностанцията затвори...
Остани тази вечер.
Не, не и у вас.
Защо не?
- Защо не? - Защото така, София. Не.
Има още две стаи.
Той решава.
Може да ти заеме от неговите пижами.
Майната ти, София, майната ти.
Хайде, внеси детето и в леглото.
- Детето в леглото, де. Съжелявам. - Ето.
Франк...
Днес направи нещо невероятно.
Кълна се, че като видях ястията и...
Всичко бе ново, импровизирано и...
Беше невероятно.
Трябваше да видиш лицата им.
Ти си... ти си много добра.
Много добра.
Не само добра, ти си над всичко.
Франк...
Остани!
- Остани. - Стига.
Не мога да забравя майка ти: "Браво, браво!".
Шест месеца по-късно, били невъзможно да намериш свободна маса.
На чие име?
София започнала да готви с абсолютна свобода.
По-естествен начин, смесвала натурални и традиционни вкусове,
с неочаквани и авангардни идеи.
СОФИЯ Е КУРВА
Но както растяла репутацията на кухнята и, така и на спалнята и.
- Изчезни от ресторанта ми! - Какво става?
Изчезни от ресторанта ми! Начукай си го!
Слуховете растели, и новините страдали.
Кучи син!
Мамо?
Татко?
Боли ме главата.
Какво ти има, скъпи?
Има температура.
- Ще се обадя за доктор. - Не, да отидем в болницата.
- Дали да не взема дрехи? - Да. Ще го охладя.
Ще докарам колата!
Франк, ключовете!
Добре ли си?
Не се безпокой, всичко е на ред.
Мислеха, че е менингит, но не е.
Къде е?
Стая 125, ще остане до утре.
- Къде са Марио и Хесус? - В детската градина.
- А той? - Пищят ми ушите.
- Беше в нас. - В шест сутринта?
- Спеше. - Понякога остава.
Ела.
Кога ще си има негова къща?
Стига, мамо!
- Целият град, говори за това. - Завиждат.
Не могат да понесат успеха ни.
- Не мислиш ли за децата си? - Имат любовта, от която се нуждаят.
Нали Тони?
Докато не пораснат, и не разберат какво става.
Всяка двойка е различна, и ти го знаеш много добре.
Аз мисля за теб!
Много мисля!
Татко...
Татко, съжелявам.
Отивам да пуша.
Трябва да оправя това.
Франк, трябва да си намери къща,
а децата трябва да знаят, кой е баща им.
Разбра ли?
Но това не трябва да ти се отразява.
Но ще разбие връзката ни, до колкото знам.
Повтарям ви, че има сезони за всичко.
- Не ме интересува. - Почакай.
Аз съм.
- Почивният ти ден е понеделник. - Да.
Винаги можеш да имаш понеделници.
- Купих хотела. - Какво?
Ти си луд!
Кой ще купи къща, когато може да купи хотел?
Обичам хотелите.
И всичко това е за нас?
20 спални, дневна, вечерна зала, кухня,
и бар, пълен с алкохол.
Ти си бил много луд кучи син.
А аз какво да й взема сега? Бъкингамският дворец ли?
Имаме всичко, което сме искали, нали?
Ти искаш повече.
Не, идиот!
- Обещаваш ли, че ще е завинаги. - Изглупяваш, София.
Изглупяваш. Много изглупяваш.
Кажи ми, че ще е завинаги.
Понеделник, е най-хубавият ден от седмицата.
Ден, да си останеш в леглото.
Ден, за припек.
Ден, да си останеш в леглото.
Ден, да си отново на 20.
Ден, да си останеш в леглото.
Кухнята на София станала известна.
Семейството ходело на почивки.
Франк, не ходел.
Той разширявал бизнеса.
Снимка!
Здравей, любов.
- Трябва да пишкам. Как са беше? - Добре, добре.
Две истории, много хубаво място. Отиваш и се наслаждаваш.
- Чудесно. Донесе ли подаръци? - Да. Две кимона.
Ще приготвя мартинита.
- Тони... - Какво?
Специален ден е, днес.
- Не е обикновен понеделник. - Защо?
Нашият стотен понеделник е.
- Да не си сменил парфюма? - Да, подарък е.
- Старият по ми харесваше. - Боли ме стомаха.
Франк,
обмисляхме да получим втора звезда.
Ще влезем в каталога за 2001-ва.
София е в екстаз, но нали я познаваш,
вече иска трета.
Когато те няма, кръвната и захар скача,
няма спиране. Души и опитва всичко...
Сложил си повече прибори.
Ще сме четирима.
- Четири? - Четири.
Мръсник си, човече.
За мен няма проблем, но София може да възрази.
Не четворка. Две двойки. Две двойки, без да се смесват.
Какво?
Срещнах някого.
София знае ли?
Какво трябва да знае София? Какво е?
Трите седмици докато те нямаше, бяха задушаващи.
Кажи, че и за теб беше така.
Много си сериозен.
Какво има?
Имаш нов парфюм.
Кой е?
Какво става?
Аз ще отворя.
- Здравейте. - Здравейте!
- Вие ли сте София? - София.
Аз съм Хоши. Означава "звезда" на японски.
Искахме звезда, и ето че имаме.
- Радвам се да ви видя. - Удоволствието е мое, влезте.
Благодаря.
- Здравейте. - Здрасти, как сте? Тони.
- Хоши, приятно ми е. - И на мен.
Здравей, любов.
Отивам да се преоблека.
Ще направя още едно мартини.
После...
- Кога щеше да ми кажеш? - Затова ли се тревожиш?
Не. Можеше да ми кажеш, че не ме обичаш повече.
- Не е така. - Не е ли?
Не 39 съм, София, 39.
- И нямам нищо. - Имаме едно и също.
Не, вие имате име, престиж, всичко.
Не ви трябвам вече.
Не съм казала такова нещо.
Ти си този, който казва, че не му трябвам.
А имаш и Тони. Ще остареете заедно.
А ти нямаш ли го?
- Не сме ли твоето семейство? - Не, не.
Аз съм чичо Франк, роднина.
Спестяванията ми няма да отидат никъде. А ти имаш три деца.
И ти имаш едно.
Едното е твое, Франк.
Не се бъзикай с мен.
- Едното е твое. - Кое?
- Кое може да е? - Алекс.
Алекс.
Не ти вярвам. Спомням си, ти каза...
- Бях разстроена от теб и лъжите. - Защо не ми каза до сега?
Защото...
Франк...
Ако ме лъжеш за Алекс, ще те убия.
Искаш ли да ме убиеш повече?
Ами ако те накарам да избереш?
Невъзможно е, Франк Избирам Тони.
Пикачу каза, че има затъмнение, елате да видите.
Наистина, разстроена е, дръжте се малко прилично.
Какво има?
Каза ми нещо.
Какво?
Нищо, нищо.
Какво?
Казах му, че Алекс е негов син.
Но той не е.
Франк,
видях НЛО.
Какво?
През телескопа, ела с мен.
Ще се женим през януари. Ти ще си ми кум.
За двойката!
Мамка му!
Най-добре е да не я пипаме.
- Трябва да я изкараме! - Ами ако се счупи?
- Мъртва ли е? - Не.
- Мамка му, мъртва е, човече! - Не, не е!
- Много е студена. - Във фризер е.
- Не диша. - Да я сложим на печката.
Не стой така, мръдни!
Внимателно, внимателно.
- Донесете нещо да я покрием. - Нещо...
Покривки, каквото и да е!
Главата и, главата и...
Аз поемам ръцете, ти краката и.
Ако нещо и се случи...
Как можа да й го причиниш? Не разбирам.
Да се оженя и да стана нормален?
Какво искаш да кажеш? Винаги си бил анормален.
Да не си мислил, че можем да я караме така?
Виж Франк, аз не мисля много.
Харесваше ми секса с двама ви, както и на теб.
Но ти не искаш да бъдеш щастлив, искаш да бъдеш нормален.
- Добре ли си? - София!
Какво направи? Изплаши ме!
Какво направих?
Добре ли си?
- Без малко да се самоубиеш. - Аз?
Аз си мислех и...
Не можеш да мислиш за нас, нищо няма да стане.
- Не мислех за нас. - Тогава, за какво?
- Ресторантът в Киото. - Какъв ресторант?
Кайсеки храната, не помниш ли?
Спомняш ли си? Ядохме конско сашими.
Да, скъпа.
Тази кухня е на 500 години.
Колко дълго ще живеем?
Времето не стига, да разбереш всичко,
изобщо нищо.
Къде са ми обувките?
Франк продал частта си от бизнеса, и отишъл в Маями да започне нов.
В липсата си по него, София, отворила нов ресторант,
и се отдала в търсене, на нови оригинални ястия.
Кухнята й, се превърнала в лаборатория.
Една вечер заровила бут месо, търсейки ново характерно качество.
Година по-късно, изпаднала в безсъние за 40 дни,
и наблюдавала велики готвачи.
Работата била така интензивна, че оставало малко време,
че София и Тони се научили как да правят секс за 9 минути.
След година счупили рекорда, и правили секс за 5 минути.
11 месеца по-късно, Тони свършвал за 9 мин. съвсем сам.
Предлагам ти я.
Франк разбрал, че опитите му, да бъде нормален, са неуспешни.
- Ти остани с нея! - Не, искам и двете ви.
Тук ли си?
Какво правиш?
Не си ме виждал, нали? Заминавам.
Ще продам и заминавам.
- Ще продадеш колата? - Не колата, хотела.
Ела тук, ела!
- Кога пристигна? - Преди три дни.
И вече си погълнал всичко това?
Изглеждаш като реклама на обезмаслено мляко.
А ти като на Мик Джагър майка му.
Какво правиш? Ще ме убиеш ли?
- Влизай под душа. - С теб? Мечтай си.
- Млъкни! - Остави ме!
Защо аз никога не печеля?
И как да спечелиш? 50 килограма си и смърдиш.
Как е тя? Най-добрата в света, нали?
Мамка му! Студена е!
Голям женчо си!
Франк,
не се чукаме.
Предлагаш ли ми?
Не, идиот. София и аз вече не се чукаме. И знаеш ли защо?
- Знаеш ли защо? - Остави ме!
Със София ме въвлякохте в това, а после се отметнахте.
Борих се за трима ни, а ти ме изостави сам.
Няма да ти отвърна.
Чуй ме.
Тази вечер, 50 готвача ще я награждават за най-добър готвач на света.
Ако приближиш ресторанта, ще те убия.
Тони, пистолета!
Не е зареден!
Добър вечер. И добре дошли.
Алекс, изглеждаш страхотно.
Да, наистина е страхотен.
Морковът не е "ал денте". Суров е. Не е добър.
Той иска да отиде до Рио, а аз искам да видя Лас Вегас.
Искам да отида и на кино, не съм ходил от 40 години.
Не сме вече млади, нали разбираш?
Какво искаш да кажеш?
Дали мама подозира нещо?
Какво? Не, не.
Мисли си, че готви за морския клуб.
Внимавай. Всички са тук, ела.
Знаеш, че карамела трябва да е хрупкав.
Това е всичко.
- Всичко ли е на ред? - Засега, да.
Но може да стане напечено.
Яж.
Хората не идват тук да се лекьосват.
- Това ли поисках. - Направи ги на ново.
Помниш ли колко лош готвач бе майка ти?
Не отново!
Помня тате, помня.
Мислиш ли, че хората, че чакат година,
и ще платят колкото заплатата ти, за да ядат това?
Ти,
тук,
и точно днес. - Е...
Отмина ли мъката?
По-скоро ада, като теб.
- Връщай се обратно! - Не ми допада.
- Тогава, недей. - Говорех за държанието ти към хората.
- Това е моята кухня. - И хората ли са твои?
Не сега, наистина.
София, ястията не са добре, понеже ти не си добре.
- Аз съм великолепно. - Да... ти си изгубена.
Аз, изгубена?
Търсиш нещо, което не съществува.
Ами ти, Франк?
Какво търсиш ти, Франк?
- Ела с мен. - За какво ми говориш?
Защо не? Децата ти пораснаха. Ела с мен.
И този път, къде?
Канбера.
Америка и Европа са мъртви.
Азия е пренаселена, а Африка е буре с барут.
Парите са в Австралия.
С Тони не ни трябват повече пари.
И ти не ни трябваш, също.
Сигурна ли си?
Сигурна съм.
- Какво ядеш? - Ябълка.
Лук е.
Мамка му! Франк!
Имаш нужда от мен.
Къде е той?
Казах ти, че ще те убия!
Счупи ми моста!
- Идваш ли в Австралия? - Франк! Не!
- Махни се. - Отново? Отново?
Спрете! Махайте се от кухнята ми!
Помогнете ми да ги разделим!
Когато спрат, изчистете кръвта и ми кажете, аз ще пуша.
Поздравления.
За какво са готвачите тук?
Какво искат?
Беше изненада. И този идиот я развали.
Спрете! Моля ви, спрете!
Тони!
Цяла година го организирам. И всичките са тук.
- Кажи им да си тръгват. - Защо?
- Защото не е редно. - Кое е не редно?
- Храната, всичко е нередно. - Какво не е на ред?
Грешно е, бездушно е.
Добре е. Ще ядат всичко от теб. Нали?
Разбира се. Ти си гений. Изпечи ноктите си, ще му кажат изкуство.
Не искам да я виждам тази храна! Изхвърлете я всичката!
Слушайте! Ще приготвим нови предястия.
Направи банани с бекон.
Смокини с шунка. Избери ги червени, узрели.
Аспержи с моцарела. Какво друго?
Сардини с шоколад. Знаеш как.
- Перфектно! - Млъкни, страдалнико.
Искаш да смениш менюто, без време.
- Няма време. - Млъкнете! Не мога да мисля.
Да видим...
- Това е, разбрах. Пиле. - Пиле?
Пиле. Отиди до супермаркета, и вземи 24 пилета, хайде.
Не можеш да гостиш най-добрите готвачи с печено пиле.
Побързай, затваря в девет и половина!
Тоя задник остава ли?
Този задник ще сервира вино и ще забавлява хората, нали?
Ще е трудно да ги държа доволни за час.
Лесно е да напиеш готвач.
Това е вярно.
Аз ще се постарая, но 24 пилета са много.
- Нека семейството помогне. - Добре.
София...
Лук?
Лук.
Побързайте. Да направим крема.
Благодаря ви!
Благодаря ви, наистина!
Но аз не съм, най-добрият готвач на света.
Не съм и най-добрата майка,
нито най-добрата дъщеря,
нито най-добрата съпруга, или най-добрият приятел.
Едничкото, което мога да върша,
е, което и вие всички правите: готвенето.
И колкото повече готвя,
толкова повече виждам готвенето като нещо велико.
Толкова е велико, че се изгубвам,
и не мога да се прибера у дома.
И изведнаж София, я осениха, четирите подправки на живота:
Вкус,
страст,
наслада,
вкус,
наслада,
горчивина,
вкус
страст,
наслада,
вкус,
наслада,
горчивина,
наслада.
През всичките тези години, научих едно:
Не е лошо да правиш грешки,
когато главната ти цел е, да продължаваш да търсиш.
Хайде, хайде.
Няма да успея! Няма!
Якето, Алекс.
Сине! Внимавай със задушеното.
Последните 3 деца на София, са на път да се родят.
В това число и аз.
Мисли за нещо друго.
Нека да дишаме и мислим за нещо хубаво.
Слънце, плаж, море...
Морето е добре. Морето.
Ще тежа 3 килограма и 800 грама, и ще бъда с тен.
Ще имам зелените очи на Тони и устните на Франк.
Това е, знам го.
Кое?
Току-що видях мечтаното блюдо на живота ми.
Какво е, скъпа?
Цели девет месеца, майка ми ме кърми с историята, която ви разказах,
но я забравих при раждането си.
Защото бях заета да се уча как да живея.
Харесвам името, което родителите ми дадоха:
Ще бъде Понеделник.